Salutări, gustărică.
Salut! Pe de altă parte...
9-1-1!
Poliția! Autoritățile civile! ASPCA! ASAP!
Crimă! Trădare! Răpire!
Ba nu! Păsă-răpire!
Puțin usturoi, aromă de papagal.
Mânca-ți-aș inima ta, Julia.
Fiți amabil, dar nu se obișnuiește ca păsările închise în colivie să aibă dreptul la un telefon?
În cazul tău, nu prea cred.
Gustările de după-amiază au foarte puține drepturi civile.
Dar nu sunt chiar fără suflet.
Ce zici de o țigare mică, să te liniștească?
N-o s-o fac. Nu pot!
Ce mod prostesc pentru o pasăre să moară! Nu vreau să fac cancer la cioc.
Nu! Plămânii îmi sunt negri!
Iar a început. Stop, stop, stop! Derulați înapoi.
- Ajutați-mă... - Ce faci aici? Daniel...
Replica asta nu este în scenariu. De ce ai băgat replica asta?
- Am vrut să comentez despre acest aspect. - Ce aspect?
Îndesarea unei țigări în gura lui Pudgie este iresponsabil din punct de vedere moral.
Asta este un desen animat, nu un vulgar show Oprah Winfrey Special.
Lou, milioane de copii văd aceste desene animate. E ca și cum le-ai spune "Aprindeți țigarea."
Nu poți pune replici în gura lui Pudgie dacă acesta nu-și mișcă gura.
Poate fi un dublaj. O voce interioară. Poate chiar vocea lui Dumnezeu.
Pudgie, nu fuma.
- Actorii ăștia. - Poftim? Hai să-i întrebăm pe tehnicieni.
Credeți că e moral să promovăm ideea fumatului tinerilor din America?
- Ei sunt părtinitori. Părerea lor e neconcludentă. - Sesiunea asta costă studioul mii de dolari.
Dacă vrei să fii plătit, ține-te de scenariu.
Dacă vrei să faci pe Gandhi, fă-o pe timpul altora.
Atunci am să fac ceea ce trebuie să fac.
Foarte amuzant. Unde dracu' pleci?
Dacă pleci, să nu te mai întorci aici.
Nu-ți înghit nici o fiță, amice.
Ei bine, așa cum spune Porky Pig:
Am tăiat-o, Lou.
- Care-i treaba cu testul la istorie? - Nu-ntreba.
- Ți-a plăcut azi la școală? - Am pictat un curcubeu.
- Tată? - Tati!
Tati!
- Credeam că azi nu poți veni să ne iei. - Ei bine, am terminat mai devreme.
- Vrei să spui că ai fost concediat? - Nu, mi-am dat demisia. Din motive de conștiință.
Actorii ăștia.
Șmechere, felicitări pentru a douăsprezecea aniversare. Am o surpriză pentru tine.
- O stripteuză? - O, te rog!
- Două?
- O petrecere? - Da!
Nu. Fără petreceri.
Mama spunea că nu poți avea petrecere din cauza notelor.
Mama nu vine acasă decât peste patru ore, nu-i așa?
Pregătiți-vă... să vă faceți de cap.
Se apropie de linia de sosire și... câștigă cursa.
Dă-te jos acum. Așa.
Vrei să-i dai de mâncare?
Vezi dacă ăsta vrea.
Scuze.
Ieși!
- Gregory, Henderson și Hillard. - Cu Miranda Hillard, vă rog.
Știu cât te-ai zbătut pentru aceste picturi murale, dar dacă n-ar fi atât de mari...
și ferestrele să fie din oțel, nu din lemn.
Scoateți covorul oriental. Să încercăm un covor Aubusson.
- Mai mult roz decât roșu. - E o idee bună.
Union Square Inn. Așa e mult mai bine.
Mai mult artă și meșteșugărie. O lampă Dirk Van Erp, un scaun Stickley. Nu vă lăsați seduși de străluciri.
Mă scuzați. Miranda, ai un minut?
- Da. Vă rog să mă scuzați. - Bineînțeles.
Doar un minut.
Tocmai am avut o convorbire telefonică cu un anume Stuart Dunmeyer.
- Stuart Dunmeyer? - Spunea că vă cunoașteți.
Stuart Dunmeyer?
Vrea să cheltuiască milioane pentru restaurarea vechiului conac Wellman din Nob Hill.
- Vrea să-l facă un loc de $500 pe noapte. - Da, am citit și eu despre asta.
- Îi merge foarte bine. - Așa e el.
Și te-a cerut pe tine, în mod expres, Miranda.
Serios?
- I-am spus c-o să-l suni mâine la prima oră. - Da, o să-l sun.
Miss Hillard? Vă caută o anume Gloria Chaney.
- Spune că e o urgență. - Scuză-mă.
Gloria?
- O, Dumnezeule! - Este casa dumneavoastră, doamnă?
Din păcate, da.
Știați că este ilegal să țineți animale de fermă în acest cartier?
- Și dacă ești căsătorit cu unul? - De asemenea, e vorba de tulburarea liniștii publice.
Am să mă ocup personal. Îmi pare teribil de rău pentru asta.
Mi-ai mâncat begoniile! Doamne!
Piei din calea mea!
Miranda! Care-i treaba?
Ai venit mai devreme, iubito.
Avem o aniversare în casă.
Ce dracu' se-ntâmplă aici?
Nu te enerva, iubito. Uite ce-i.
Ai venit mai devreme. Aveam de gând să pun casa la punct înainte să apari acasă.
Iubito... ce cauți?
În locul tău aș fi prudentă. Poneiul ăla a băut o groază de apă.
Petrecerea s-a terminat.
Te-a sunat baba aia nebună și-ai venit să strici aniversarea. Grozav!
Să nu-ndrăznești să mă faci să par un monstru, Daniel!
Tu ai parte de toată distracția iar mie-mi rămâne doar munca.
- Tu ai ales să ai o carieră. - Eu nu am de ales aici. Nu am de ales!
Când încerc să fiu și eu amuzantă, tu ești de zece ori mai amuzant!
Eu aduc acasă cadouri și tort. Tu aduci Grădina Zoologică din San Diego!
- Și mai trebuie să și curăț după! - Nu sunt deșeuri toxice, doar farfurii de carton!
De ce sunt singura care crede că trebuie să existe și reguli?
De ce mă faci mereu să par personajul rău?
Nu eu te fac. Reușești de minune s-o faci singură.
- De fiecare dată mă aranjezi să par rea. - O, las-o mai moale, bine?
Petreci prea mult timp cu clonele alea de corporație pe care înainte le detestai.
Petrec prea mult timp cu tine, Daniel. Gata!
S-a terminat.
Haide, Miranda. Avem probleme, e adevărat, dar cine n-are? Le putem rezolva.
Încercăm să le rezolvăm de 14 ani.
Haide, te rog. Ascultă. Poate avem nevoie de ajutor, bine?
Poate un consilier de familie ne poate ajuta s-o scoatem la capăt.
E prea târziu pentru asta.
Atunci să ne luăm o vacanță, împreună cu copiii, ca o familie. Să lăsăm munca deoparte.
Tu nu ești așa. Chiar nu ești. Ești nemaipomenită.
Problemele ne vor aștepta la întoarcere.
Atunci ne vom muta și să sperăm că problemele nu ne vor urmări.
Daniel, te rog nu glumi.
Bine.
Pur și simplu am evoluat diferit. Suntem diferiți.
- Nu mai avem nimic în comun. - Cum să n-avem? Avem dragostea noastră.
Haide, Miranda. Doar ne iubim.
Sau nu?
Vreau să divorțez.
Nu.
Nu se poate. Suntem o familie. Știi?
Îmi pare atât de rău.
Da, mamă, mi-a povestit totul.
Da, mamă. Am auzit, am auzit.
- Mda, este aici. - Nu.
Mamă, nu prea are chef de discuții acum.
Mda, e deprimat. I se duce căsnicia de râpă.
Nu se duce de râpă. E doar în pauză.
Mamă, cred că e puțin în faza de negare.
Nu, avem noi grijă de băiețelul tău. Mamă, stai liniștită.
- Salut Evelyn. Merci pentru gem. - A zis "cu plăcere".
Fondul ăla de ten. Când mai primim?
- Săptămâna viitoare. - Ai auzit, mamă? Săptămâna viitoare.
Stai, oprește-te.
- E deja destul. E bărbat. - De când te pricepi?
Cățea ce ești!
Nu, mamă, nu tu. Vorbeam cu câinele meu.
Mamă, ascultă. Ne așteaptă oamenii pe platou.
O, da. Sunt foarte ocupat, mamă. Trebuie să ajung în multe locuri, am chipuri de boit.
Da, mamă, o să-i spun.
Stai liniștită, o să-i spun.
Da. Stai puțin, mamă.
Vrea să știe dacă vrei să stai la ea.
- În nici un caz. - A zis că o să se gândească.
Așa o să fac. În regulă. Și eu te iubesc.
Pa, mamă.
Hei, ascultă, știi bine că poți sta cu noi cât vrei tu.
Merci, dar totul e bine, serios. Asta e ceva temporar.
O cunosc pe Miranda. O să-i treacă.
Domnule și Doamnă Hillard, deși custodiile, de obicei, tind să fie acordate mamelor,
ne dăm totuși seama, acum poate mai mult ca niciodată, că nu este în interesul copilului
să fie privat sau privată de un tată, în mod evident, iubitor.
Cu toate acestea, deoarece în acest moment domnul Hillard nu are unde sta și nu are servici,
curtea decide să acorde întreaga custodie Doamnei Hillard.
- Felicitări. - Nu.
Domnul Hillard va avea dreptul la vizite săptămânale, în fiecare Sâmbătă.
- Nu poți face nimic? - A luat hotărârea.
Nu se obișnuiește să se spună ceva de genul "Obiectez"?
Domnule judecător, vă rog.
În fiecare Sâmbătă? Doar o zi pe săptămână?
Nu e suficient.
Trebuie să fiu lângă copiii mei. Nu există nici un dubiu. Trebuie să fiu lângă ei, Domnule. Vă rog.
Știu că pare mult, dar pentru mine nu e suficient.
N-am fost departe de ei mai mult de o zi din ziua în care s-au născut.
- Domnule Hillard, această hotărâre e doar temporară. - O, bine.
Voi desemna un asistent social să supravegheze cazul dumneavoastră.
Va mai fi o audiere peste 90 de zile.
- Vă acord trei luni, domnule Hillard. - Vă mulțumesc.
Trei luni în care să vă găsiți un servici, să vi-l păstrați și să vă găsiți o casă potrivită.
Dacă se dovedește a fi ceva realizabil pentru dumneavoastră,
voi lua în considerare o custodie comună. Ședința s-a încheiat.
Se pare că există o luminiță la capătul tunelului.
- Astea-s toate lucrurile mele. - Totul e numai din cauza mea.
O, Doamne, nu-i adevărat. De ce crezi asta?
Nu trebuia să facem aniversarea aia, tată.
- Toate astea nu s-ar mai fi întâmplat. - Ba da, s-ar fi întâmplat.
Era o situație care doar aștepta momentul să iasă la suprafață, bine?
Tu n-ai greșit cu nimic. Ai înțeles?
Bine, bate palma.
Acum tu ești bărbatul casei.
Să nu fii dezordonat.
- Nu poți pleca acum. - Trebuie, iubito.
Suntem abia la jumătatea cărții Charlotte's Web. Cine o să-mi mai citească?
O să-ți citească bunica.
Ea nu se pricepe prea bine. Întotdeauna sare pasaje și nu știe să imite voci.
Și mai și miroase ciudat.
E de la formaldehidă. De aceea se păstrează bunica așa de bine.
Hai, vino-ncoa.
Nu s-a schimbat nimic. O să avem doar o curte mai mare, bine?
- Te iubesc. - Te iubesc.
O să-mi fie dor de voi. Acum vine Sâmbăta.
- O să-mi fie dor de tine. - Și mie.
O, tati...
- Ai grijă de ea. - Bine.
La revedere.
Merci pentru timpul acordat, gardian.
Pa, tati.
Ca asistentul dumneavoastră social, mă vor interesa două lucruri.
- Mediul în care locuiți... - De fapt, e mai mult un habitat.
Voi veni în inspecție în fiecare seară de Luni și Vineri.
Atunci am să pregătesc niște pui.
Celălalt aspect este serviciul.
Acesta este cel mai apropiat Oficiu de Muncă. Mi-am permis să-ți stabilesc o întâlnire.
- Vă mulțumesc. - Apropos, aveți vreun talent mai special?
O, da. Am unul.
Imit voci.
Ce-nseamnă asta, imit voci?
Adică imit voci.
Da!
Suntem în căutare de forme de viață inteligente. Ah, am greșit!
Sunt fericit să fiu în America. Să nu cereți permis de muncă.
Te vreau în cel mai rău fel.
În mod cert asta e o întrevedere foarte dură. Nu decurge în favoarea mea.
Hei, șefu', mai dați-i o șansă. Se va relaxa din clipă-n clipă.
Uită-te la mine, Moneypenny. Vreau să desfac funda asta și să te cunosc.
Trebuie să fiu nebun să fac afaceri cu tine!
Nancy și cu mine mai căutăm încă cealaltă jumătate a capului meu.
Ei o fac! Stau pe o mină de aur!
Nu mă face să te plesnesc, iubito.
Fac o figură foarte bună pe post de hot dog.
Domnule Hillard, vă considerați amuzant?
Așa credeam înainte.
Era o vreme când mi se părea că sunt amuzant.
Dar azi mi-ați dovedit că mă înșelam. Vă mulțumesc.
Ascultă, în concluzie...
trebuie să fiu lângă copiii mei, și fac orice pentru asta.
Spuneți-mi ce am de făcut.
- Scuzați-mă. Sunteți Tony? - Da, eu sunt.
Salut. Eu sunt Daniel Hillard, actor.
Vino cu mine.
O, filme! Voi face prezentările la filmele astea, în direct?
- Nu chiar. - Ce am de făcut?
Iei toate cutiile astea. Le împachetezi și le expediezi.
Apoi împachetezi și cutiile alea. Apoi le expediezi. Și multe altele or să mai vină.
Le împachetezi, le expediezi.
Întrebări?
După ce le împachetezi...?
Le expediezi.
Mult noroc, șmechere.
Cred că mi-am făcut un prieten.
- Miranda. - Stu!
Bună, Miranda.
- A trecut ceva vreme. - Da.
Domnul Dunmeyer a trecut pe aici să se uite pe schițele tale.
Să te conduc în sala de conferințe.
Așa cum probabil știi, clădirea a fost construită în 1876.
Aceste schițe încearcă să reflecte dorința ta de a o restaura complet.
Arăți mai bine ca niciodată.
Vestibulul va semăna cu un salon de muzică inspirat din perioada celui de-al doilea Imperiu Francez.
Mă gândeam la un pian de concert din sec. XVII...
Ți-am urmărit cariera în ultimii doi ani.
O sofa cu tafta, o tapițerie flamandă, o masă tip Regency cu încrustații de alamă...
Mi-ar place să ne re-cunoaștem. Să recuperăm timpul pierdut.
Ceasuri Mantel.
Scaune tapisate, cu ciucuri, perdele grele.
Am putea vorbi? La cină, poate?
Stuart, îți mulțumesc. Eu...
sunt la începutul unui divorț.
Pur și simplu n-a mers.
- O, Miranda, Îmi pare rău. - Nu-i nevoie să spui asta.
Nu, serios. Adică nu ți-am purtat niciodată pică. Eu doar...
Ei bine, întotdeauna am sperat să-ți găsești fericirea.
O, Doamne, ești atât de drăguț.
Mie mi-era teamă că venirea mea aici te va face să renunți la proiect.
Nu, nu. Bineînțeles că nu. Eu...
sunt o profesionistă. Am...
am fost flatată că te-ai gândit la mine după atâția ani și... toate celelalte.
Da, toate celelalte.
Ei... sunt de domeniul trecutului.
Mda.
Sunt în întârziere. Am o întâlnire la bancă.
Vorbim mai spre sfârșitul săptămânii?
- Sigur. - Bine.
Ce bine că te-am revăzut.
E bun, nu?
Știu că locul ăsta n-arată prea bine acum, dar...
o să fie bine. Cum vi se pare?
- Drăguț. - E-n regulă.
Detestabil.
Hei, lasă-mi și mie puțin timp.
Nu prea sunt obișnuit cu acest nou stil de viață.
Nici noi.
Știu că e greu, dulceață.
Nu poți să-i ceri iertare mamei?
Aș vrea să se poată.
Știi, probleme de-ale adulților...
Adulții sunt mai complicați, Nattie.
Și ce mai face bătrâna tartoriță?
- Mama voastră. - E bine.
Mă bucur să aud asta.
Nu m-aș bucura să aud că a făcut dizenterie amoebică sau hemoroizi.
Ce este dizenteria amoebică?
E o infecție a stomacului de la care capeți diaree pe toată viața.
- Diaree pe toată viața? - Te deshidratezi și mori.
- Mori? - Nu-i nevoie să fii atât de explicit cu ea.
- Am citit despre asta într-o carte de știință. - De ce vrei să moară mama?
Dulceață, nu vreau ca mama să moară.
Atunci de ce ai spus asta?
Uite ce-i, tată, nu prea te străduiești.
Venim aici doar o dată pe săptămână. Nu e prea mult.
Aveți dreptate. Îmi pare rău. O să mă străduiesc mai mult.
Nattie, o să am numai gânduri bune, bine?
- Despre mami? - O să încerc. Pe bune.
- Și spune-i Prințesă. - O, sigur.
Și acum mă simt ca o broască râioasă.
Tati e o broască râioasă.
- Trebuie să fie mama. - Nu se poate. Mai avem o oră.
Haide, Nattie, trebuie să mergem.
Nu, nu! Haideți, stați jos.
Stați jos!
Nu-i nevoie s-o luați la fugă imediat ce claxonează.
Acum este timpul meu.
Sunteți și copiii mei, ce dracu'!
Haideți.
Salut.
O, Daniel... încântător.
Mulțumesc, Miranda. Am vrut să-i dau un stil tip "refugiat".
Genul "alungat-de-acasă".
Dar uită-te la tine!
Aerul ăsta gen "Dansând cu lupii"... Care ți-e numele de indian: "Spune Cu Pumnul"?
- Copiii mei sunt gata? - Nu, copiii NOȘTRI nu sunt încă gata...
... pentru că ai venit cu o oră mai devreme și i-ai și adus mai târziu.
Daniel, n-am timp de asta. Trebuie să ajung la bancă, să fac cumpărături, să ajung și la ziar.
La ziar? Dai un anunț personal?
"DWF caută WWWM cu BMW, pentru o B&D ușoară "?
Dau un anunț pentru o bonă.
Bonă? De ce ai nevoie de o bonă?
Am nevoie să fie cineva acasă când vin copiii de la școală, să facă curățenie, să pună masa...
- Și cât vrei să-i dai? - 300 dolari pe săptămână. E-n regulă?
Pot să văd și eu anunțul?
- Am dreptul în calitate de tată. Te rog? - Bine, bine. Mai vrei să vezi și altceva?
- Propui ceva? - De-acum nu.
Care-i schimbarea?
- Sunteți bine? - Da, mami. Suntem bine.
Miranda, de ce nu mă lași pe mine să am grijă de copii?
Îi iau eu de la școală, stau cu ei, și-i aduc acasă când ieși tu de la servici.
- Ar fi minunat! - Te rog!
- Uite. Copiii sunt încântați. - Mami, te rugăm!
O să mă gândesc.
Suntem și copiii lui, ce dracu'.
Copiii spun lucruri trăsnite.
Mulțumesc. Alte fraze alese pentru copilul nostru de cinci ani, Daniel?
Haideți, luați-vă hainele.
- Îmbrăcați-vă și să plecăm de aici. - Bine, mami.
Ar trebui să mergeți la baie înainte dar nu cred că e o idee prea bună.
Să nu uitați ceva. Nu vreau să ne întoarcem.
Haideți, să mergem.
- Ne vedem Sâmbătă. - Spuneți-i la revedere tatălui vostru.
La revedere, tati.
- Ia-ți anunțul. - Să-mi iau geanta.
Da, ai face bine.
Alo. În legătură cu anunțul?
- Unde ați lucrat înainte? - Am fost într-o formație rock: "Cauciuc Distrus".
- Într-o formație rock? - Vreau să știu un lucru.
Copiii sunt cuminți sau mai au nevoie din când în când de câteva pălmuțe?
- Vă sun eu.
Ja, mă numesc Ilsa Himmelman. Aș dori să știu câți copiii aveți?
- Am două fete și un băiat. - O, un băiat!
Nu lucrez cu persoane de sex masculin pentru că înainte am fost și eu unul dintre ei.
Alo.
Leyla, treci înapoi în celula ta! Nu mă face să scot iar furtunul!
Alo?
Eu sunt serviciul.
- Vorbiți engleza? - Eu sunt serviciul.
Regret. Postul a fost ocupat.
O, ce coșmar!
Și acum, lovitura de grație.
Alo?
Vă sun în legătură cu anunțul dumneavoastră din ziar.
Da. Îmi puteți spune mai multe despre dumneavoastră?
Bineînțeles, dragă.
În ultimii 15 ani am lucrat pentru familia Smythe din Elbourne, Anglia.
Smythe, nu Smith, dragă.
Și pentru ei am gătit, am făcut curățenie și am avut grijă de cei patru minunați copii ai lor.
M-am atașat mult de ei în cei 15 ani dar... au crescut, așa cum fac toți copiii.
O, dar eu m-am pornit, când ar trebui să-mi povestești despre copiii tăi.
- Am două fete... - Două pietre prețioase.
Fără îndoială că sunt bijuteriile tale.
- Și un băiat. - Micul Prinț. Ce minunat.
Să știți că trebuie să gătiți câte ceva.
Nici o problemă, dragă. Îmi place la nebunie să gătesc.
Am o singură regulă: Vor mânca doar mâncăruri bune și hrănitoare.
Și dacă vor fi discuții, ori mănâncă ori vor avea burtica goală.
Asta-i regula mea. Sper că nu ți se pare prea dură, dragă.
Nu!
V-ar deranja să veniți la un interviu? Să zicem luni seară, pe la 7:30?
- Aș fi încântată, dragă. - Minunat.
Locuiesc pe strada Steiner, la nr. 2640.
Steiner. O, ce frumos.
- Și care este numele dumneavoastră? - Numele meu?
Credeam că ți l-am spus, dragă.
Nu.
- Doubtfire. - Poftim?
Doubtfire, dragă. Doamna Doubtfire.
- Abia aștept să ne cunoaștem. - Minunat, dragă. Și eu la fel.
- Pa-pa. - Tai-tai.
Începe spectacolul.
- Daniel, salut. - Poți să mă faci femeie?
Iubitule, sunt așa de fericit!
- Vino-ncoace. - Știam eu c-ai să mă-nțelegi.
- O să doară? - Nu te văicări. Relaxează-te.
- Ești sigur? - Ține minte, frumusețea înseamnă durere.
Bine, respiră adânc. Doar cât ai clipi...
și corzile sunt sub perucă.
- Bărbatul are "umbre" și la 8:30 am. - E-n regulă, o să-ncepem cu machiajul.
- N-o să mă epilez. - Stai liniștit. O s-o "tencuim" puțin.
- Parcă aș fi Gloria Swanson. - Arăți ca maică-sa.
Sunt aproape gata, domnule DeMille.
Gata. Să ne rugăm.
Sper că folosești roșu junglă. E culoarea mea preferată.
- Se potrivește cu buzele tale. - Dumnezeu să te binecuvânteze.
Mă simt splendid pentru că am cunoscut un cubanez superb.
Fiecare noapte este ca un vis.
Nu pot să te mint. E nemaipomenit cu el.
Nu sunt sigur. Cred că i-ar speria pe copii. Poate e prea de tot pentru ei.
Cred că trebuie să trecem la nivelul următor.
Latex.
A fost atât de nașpa.
Nu trebuia să cumpăr de la un motel. E așa de cauciucat.
- Nu, parc-aș fi Bubbee. N-o să țină. - Stai liniștit.
Progresăm iar tu-mi ești frate. N-o să te las să te faci de râs.
- Dumnezeu să te binecuvânteze. - Va trebui să facem toată fața.
Dar ia uitați-vă ce drăguți suntem.
Nu merge. Trebuie să arăt mai bătrână.
Mai bătrână? Ca Shelley Winters sau ca Shirley MacLaine?
- Care-i diferența? - Ceva bandă de scotch și vopsea roșie de păr.
- Ce zici de Joan Collins? - Nu cred că am puterea asta.
Dar am niște gips.
Suntem aproape de ce am vrut?
Încă puțin și-ai fi mama.
E dezgustător!
Cel mai insuportabil lucru pe care l-am văzut vreodată.
Ce grozav.
Ce-i asta? Închide-l acum, s-a auzit?
Veniți. Vreau să o primim împreună pe această doamnă.
Vreau să fiți politicoși cu ea, apoi... să-mi spuneți ce părere aveți.
Să stați cu toții acolo și să mă ajutați să decid ce e de făcut.
Bună ziua. Doamna Hillard, presupun.
Da. Eu sunt Miranda Hillard.
Euphegenia Doubtfire.
Nu intrați, vă rog?
Mulțumesc, dragă.
- Și aceștia trebuie să fie îngerașii. - Da.
- Ea este Natalie. - Bună ziua, Natalie.
- Vă dați cu spray de gândaci? - Nattie!
Nu-i nimic, dragă. Nu mă simt jignită. Am fost puțin cam prea generoasă cu atomizorul.
Și la vârsta mea, e ca un Stilton de calitate. Fiecare lucru își are propria lui savoare.
Îți admir sinceritatea, Nattie. E o calitate nobilă. Să nu renunți niciodată la ea.
Adesea dispare odată cu vârsta sau odată cu intrarea în politică.
Uită-te la fețișoara asta. Mi-aduce aminte de Stuart Little,
unul din cele mai onorabile personaje literare.
- Ai auzit de această carte, Stuart Little? - Da! E una din preferatele mele.
Și a mea la fel! Poate o să ți-o citesc... dacă o să primesc postul.
- Ar fi minunat. - Și cine este acest flăcău zdravăn?
- El este Chris. - Bună ziua, Christopher.
Bună ziua.
Iisuse, sunteți solidă pentru o femeie. Ați putea juca pentru 49ers.
Ei bine, am jucat fundaș. Dar la fotbal european, scumpule.
- Fotbal? - Da. Și tu joci soccer?
- Da! - Nu-i extraordinar?
Da, am fost căpitanul echipei de fete. Am câștigat trei campionate universitare.
Dar asta a fost acum zeci de ani!
Dar eram mult mai disciplinată. Întotdeauna puneam studiul înaintea sportului.
Sunt sigură că și voi sunteți la fel și v-ați făcut deja lecțiile.
- Ei bine, nu chiar. - Serios? Ce păcat.
Tinerii care nu învață de multe ori lipsesc de la activitățile mai distractive.
- Și cine este această domnișoară? - Ea este Lydia.
Bună ziua, Lydia.
Nu-i cinstit, mami. De fapt, la ce ne trebuie o bonă?
- Asta-mi lipsea acum. - De ce nu poate s-o facă tata?
Dragă, nu cred că se cade să te cerți cu mama ta în prezența unui străin.
Pur și simplu nu-nțeleg de ce nu putem sta cu tata.
Poate are dreptate, dragă. Poate tatăl lor ar fi mai potrivit.
Nu, nu cred.
Nu este vina mea, iubito. Dac-ar avea un serviciu și un apartament decent...
- Știți, este genul de bărbat... - Scuză-mă, dragă.
Sunt sigură că ai vrea ca copiii să iasă din cameră
înainte să le beștelești tatăl.
Dac-aș face asta, s-ar putea să nu-i mai văd niciodată.
- Îmi cer scuze. Aveți dreptate. - Nu s-a întâmplat nimic rău.
- Aveți perfectă dreptate. - Nu sunt psihanalist. Doar văd ceea ce e de văzut.
De ce nu vă duceți voi sus? Vin și eu într-un minut.
- Mi-a făcut plăcere să vă cunosc. - Da, și nouă.
Și pe tine, Lydie.
- Sunt curajoși. - Da.
- Mai ales Lydie. Avea numai săgeți pentru tine. - Am văzut.
- Sunt foarte supărați pe mine acum. - Probabil din cauza divorțului.
De unde ați știut?
Se simte, dragă... după felul cum vorbește despre tatăl ei.
Nu cred să fie marinar, după felul în care spune că-i este dor de el. De parcă ar fi pe-aproape.
- Da. - E-atât de trist.
- N-ați vrea o ceașcă de ceai? - Mi-ar place.
- E chiar aici. - Ce casă frumoasă aveți.
- Tu ai decorat-o? - Da, eu.
Emană bun-gust! E minunată, dragă!
- Iată referințele mele. - Mulțumesc.
- Stați să pun de ceai. - O, nu, dragă. Lasă-mă pe mine.
Ai avut o zi grea. Tu stai jos pe scaunul ăsta și lasă ceaiul în seama mea.
Mulțumesc. Drăguț din partea dumneavoastră.
O nimica toată, dragă.
- Ce referințe! - Mulțumesc, dragă.
"Expertă în primul ajutor și resuscitare."
Inclusiv procedeul Heimlich, dragă.
Niciodată nu ești prea pregătit când ai copii în grijă.
Copiii înghit orice le cade în mână. Trebuie să fii pregătit să le scoți afară.
Ia să vedem.
Ce dulăpior ordonat!
Ia te uită. Toate au locul și eticheta lor.
Ce ordine! E minunat.
Soțului meu nu-i plăcea.
Prostuțul.
Nu ăsta este motivul divorțului, nu-i așa?
Nu.
E-așa de trist. Căsnicia poate fi așa o binecuvântare.
La fel și divorțul.
Cu Daniel este foarte dificil de trăit. Dar copiii sunt nebuni după el.
Nu-i nevoie să fii medium ca să-ți dai seama de asta.
Dar știu că vă descurcați în bucătărie!
Pentru că totul este aranjat atât de la îndemână. Conceput de tine.
Mă mir că acolo nu e nici o etichetă pe care să scrie "linguri".
Îmi amintiți de cineva.
Serios? De cine?
Parcă v-aș cunoaște de ani de zile.
Poate ne cunoaștem dintr-o altă viață.
Mi-ar place să lucrați la noi.
- Și mie. - Grozav!
Ar fi o onoare.
În cinstea noastră.
Începutul unei relații de afaceri.
Bună seara, dragă.
'seara, doamnă.
Cam rece noaptea asta, nu-i așa?
Da, cam rece.
Sper că aveți ceva cald și drăguț acasă.
Spatele meu.
Iisuse! Dacă dau de ticălosul ăla misogin care a inventat tocurile, îl omor.
Dumnezeule...!
Scuzați-mă.
Doamnă Sellner!
Ne cunoaștem?
Nu. Dar Danny mi-a povestit totul despre dumneavoastră.
Sunt sora lui.
Sora lui... mult mai în vârstă.
- Aveți ochii lui. - Doar după ce donează niște sânge.
- Domnul Hillard e-acasă? Aveam întâlnire. - Aveați? Dar e minunat.
Mă duc sus și-l trimit jos imediat.
- O să urc cu dumneavoastră. - Nu.
- Ba da. - De ce?
Pentru că în fiecare luni și vineri seara avem întâlnirea de evaluare a apartamentului.
Parcă mi-a spus el ceva despre asta.
Ești sigură, dragă? E de tropăit până la etajul trei.
- Dacă dumneata poți, pot și eu. - Sunt sigură!
- Stai bine cu inima? - Merge ceas.
Ce bine! Pentru că n-aș vrea să-l întorc eu.
Ușă nenorocită.
Intră, dragă, te rog. Scuze pentru ușă.
Iată-ne ajunse. Rezidența lui Daniel.
Asta-i a mea, dragă. Sunt un oaspete groaznic.
Simte-te ca acasă. Vin imediat.
Vine și el imediat. Mă duc să-l aduc.
Nu-ți fie teamă. Vin într-o clipă. Danny!
Danny, unde ești? Uite-l aici, dragă. L-am găsit.
Danny, a venit doamna Sellner să te vadă!
- E aici? - Da, e aici.
Doamnă Sellner, tocmai ies de la duș!
Cred c-o să fiți mulțumită de mine!
Au apărut niște schimbări de-a dreptul interesante în viața mea!
Și devin un alt om și un tată model!
Vine imediat. Acum se-mbracă, dragă.
Vreau să vă țin la curent cu schimbările din cariera mea!
Au apărut două dezvoltări importante! Încep să-mi vin în fire!
Lucrurile încep să prindă contur, și-mi merge bine! Serios!
La început a fost o nebunie, dar acum sunt în formă!
Acum sunt un bărbat cu picioarele pe pământ! Da!
Am o slujbă care-mi place!
Vin imediat, Doamnă Sellner!
Ce bine este să nu mai trebuiască să salvezi aparențele, doamnă Sellner!
Doamna Sellner! Ce mai faceți? Ce plăcere!
Dacă doreați niște brânză, trebuia doar să spuneți.
Ei bine, veți fi fericită să aflați că acum am două servicii.
Unul este la o companie de filme și seriale TV educative - mare responsabilitate.
- Și celălalt? - Fac curățenie în case. Nu în a mea.
- Solidă! - Sora dumneavoastră este englezoaică?
E jumate englezoaică, jumate americancă.
Suntem frați vitregi, de fapt. Asta înseamnă că este o optime englezoaică? Nu prea le am cu matematica.
Stați puțin, tata a fost american. A fost pilot în Anglia pe timpul războiului.
Era la Londra și... a întâlnit o englezoaică încântătoare.
Ei bine, sora mea este fructul pasiunii lor.
Scuze. E al sorei mele, nu al dumneavoastră.
Știți, nu prea este ea ordonată. Dar face un ceai englezesc minunat.
Serios? Mor după o ceașcă de ceai bun englezesc.
Și noi la fel! Stați s-o chem.
Surioară! Surioară!
Surioară, ești aici?
O ceașcă de ceai? O ceașcă de TNT.
Scârbos. Mami!
Fața mea!
Trebuie să cobor s-o iau.
Norman Bates!
Domnișoară Hillard?
- Da, dragă? - Eu beau ceaiul cu zahăr.
Ceaiul dumitale!
Îl aduc imediat!
Vin imediat cu el, dragă! Zahăr - o bucată sau două, dragă?
- Două, vă rog! - Ceai, zahăr, apă fiartă.
Asta e. Îl aduc imediat, dragă!
Vin imediat cu ceaiul dumitale!
Nu! Stai!
Rahat!
- Vă pot da o mână de ajutor? - Nu, dragă! N-am nevoie de o mână.
Am nevoie de o față.
- Sunteți sigură? - În mod cert!
Nu sunt un musulman. Am nevoie de o față! Of, Doamne.
Domnișoară Hillard? Fierbe apa.
Bună!
Iartă-mă dacă te-am speriat, dragă. Cred că arăt ca un yeti cu masca asta de față.
E masca mea din bezea de fiecare noapte. Parte a tratamentului meu cosmetic.
E pe bază de albuș de ou, frișcă, zahăr pudră, vanilie și foarte puțin alaun.
Poftim, dragă. Acum ai și frișcă și zahăr. E un ceai tip capucino.
O picătură sau două? Mai vreți una?
Iat-o și pe-a doua!
După cum vezi, nu mai pot sta cu tine, dragă. Mă topesc ca înghețata în deșert.
Uite încă una! Îl trimit pe Danny. Vine imediat. Stați aici.
- Danny! - Vin, surioară!
- Mă bucur că ne-am cunoscut! - Și eu.
- Am avut un mic accident. - Fii mai atent. E o doamnă în vârstă.
De ce n-am fost singur la părinți?
- Scuze. - Nu-i nimic.
Gata? Bine.
Te-ai distrat la școală?
- Ce-ai făcut? - Am pictat un iepuraș.
I-a plăcut învățătoarei.
Uită-te aici, Mel. Păr în valoare de $1,000. Ce să fac eu cu toate astea?
- Alan, mă gândeam dacă nu... - Vrei vreuna din ele?
Mă gândeam la o haină pentru soția mea.
Gata cu distracția. E timpul să vă lărgiți orizontul.
- E timpul lecțiilor. Bine? - Da, dar... după Dick Van Dyke.
Ba nu. Acum.
Nu.
Întotdeauna ne uităm la Dick Van Dyke.
Serios? Ei bine, asta a fost valabil până azi.
Singurul lucru la care vă veți uita este Deep Sea-N-N.
Acuma,
știu că sunteți obișnuiți s-o lălăiți.
Dar cu mine nu merge așa.
Eu răspund de voi între orele 15:00 și 19:00.
Și atâta vreme cât eu răspund de voi, veți respecta un program strict.
Cei care nu vor respecta programul vor fi pedepsiți.
- Pedepsiți? - Ne minte.
N-ar avea curajul să ne pedepsească.
Nu... vă puneți cu mine.
Asta e exploatare. Nu e drept.
- Taci din gură, Lydie. - Da. Tu ne-ai băgat în toată chestia asta.
O, răutăcioși mici.
Mi se pare mie sau sunt disensiuni în sânul trupei?
Suntem gata de lecții sau continuăm cu munca fizică?
- Nu. Orice, numai asta nu. - Atunci toată lumea sus, micuții mei ocnași.
Haideți. Ștergeți-o din fața mea!
Sus și înainte!
Treceți și forțați niște neuroni.
Dezvoltați-vă craniile.
- Mi-e dor de tata. - Și mie.
Mie cel mai mult.
Sunt aici, copii.
Într-o altă formă.
Ia să vedem.
Bine. Puțin busuioc.
La dracu'!
Ajutor!
Of, Doamne! O să explodeze!
Ușurel.
La dracu'. Potolește-te.
Haide.
Cum a ieșit? Of, Dumnezeule. S-a întărit. Of, Doamne.
Sosul ăsta olandez miroase a cauciuc ars.
Doamne, ce cald s-a făcut.
Ia te uită! În prima mea zi ca femeie îmi dau foc.
- Hei, uitați mâncarea. - Cât face?
- 135,27. - 135 dolari?! E de-a dreptul...
Și 27 cenți.
Patru cine. 20 de dolari taxă de urgență.
Urgență? Ai fi putut să vii mai devreme, drăguță.
- Uite aici 140. Ai schimbat? - Nu.
Mă gândeam eu. Mulțumesc mult.
Alo!
Alo! E cineva acasă?
- Unde erați, copii? - Sus, ne făceam lecțiile.
Doamna Doubtfire a spus că trebuie.
Așa a spus?
Vă făceați lecțiile. Ce grozav!
- Bună. - Bună, scumpo.
Ce bine arată casa! E minunat! Totul e lună.
Cina este servită, doamnă.
Ce încântător!
Doamnă Doubtfire?
Lydia, dragă. Du-te înăuntru înainte să răcești.
Vroiam... să-mi cer scuze pentru purtarea mea de astăzi.
- Dragă, totul e-n regulă. - Nu, realmente îmi pare rău.
Sunt... încă bulversată. Din toate punctele de vedere.
Toți suntem, dulceață.
Poftim?
Vroiam să zic că înțeleg suferința prin care treceți.
Mda.
Vroiam să vă și mulțumesc.
- Pentru ce? - Că ați făcut-o pe mama așa de fericită.
N-a mai fost atât de veselă de... nici nu-mi mai amintesc de când.
E foarte mult de-atunci.
- Serios? - Da.
Acum trebuie să mă întorc în casă, dar...
- Du-te. - Bine. Mulțumesc.
Cu plăcere.
Pa.
Eu îți mulțumesc.
O, nu.
Milady, ce plăcere să vă văd din nou!
O bucurie, ca-ntotdeauna.
Îmi place aspectul mediteranean la femei.
Naturale. Sănătoase.
Exact cum le-a creat Dumnezeu.
Când m-a făcut pe mine, drăguță, a spart matrița. M-a făcut foarte specială.
În mod sigur.
Fii binecuvântat.
Nu sunt un escroc.
"Ea îl sărută pe Stuart și-i mulțumi."
"'Cum era acolo, jos?' întrebă domnul Little,
care era totdeauna curios să afle despre locurile pe unde n-a fost."
"'Era bine, ' spuse Stuart."
Încetează, nemernicule!
Șterge-o!
Mi-a rupt geanta, ticălosul.
Iubițelul e aici.
Ce mașină frumoasă are Don Juan.
Ce păcat când se-ntâmplă așa ceva!
Eram în primul an de colegiu când mama voastră a fost rugată să decoreze carul alegoric.
- Nu eram chiar așa de tânără. - M-am dus s-o sărut...
Legături elastice zburau care-ncotro. Te loveau în față.
- Nu-i adevărat! - Era ca-n filmul "Fălci".
- Ce tablou minunat! - Doamnă Doubtfire.
Miranda. Ce surpriză plăcută să te găsesc așa devreme acasă, dragă.
- Și cine este acest gentleman vizitator? - Este Stu.
- A vrut să treacă să-i cunoască pe copii. - Nu zău?
Ah, dvs. trebuie să fiți vestita doamnă Doubtfire.
Mă bucur să vă cunosc.
Mda, ei bine... Miranda vorbește mereu despre dumneata.
- Ciudat. Despre tine nu mi-a vorbit niciodată. - Nu?
- Nu. - Oricum... mi-a făcut plăcere să vă cunosc.
- Și mie. - Da.
Am o casă în Londra. În ea m-am și născut. Din ce parte a Angliei sunteți?
- De ici, de colo, dragă. De fapt, de peste tot. - Da?
- Accentul vă e puțin... amestecat. - Serios? La fel ca bronzul tău.
Drăguță, mă poți ajuta într-o problemă? Am găsit acest obiect afară.
Da. Este de la Mercedes-ul meu.
De la Mercedes-ul tău, drăguță? Mașina aia mare și scumpă de-afară este a ta?
Of, drăguță. Se spune că bărbații care simt nevoia să-și cumpere mașini mari
o fac să-și compenseze dimensiunile organelor sexuale.
Dar nu e și cazul tău, pentru că văd că ești un flăcău pe cinste, așa-i?
- Încântat că v-am cunoscut. - La fel, drăguță.
- Doamnă Doubtfire, pot să vorbesc ceva cu dvs.? - O, bineînțeles, dragă.
Puteți sta până mai târziu în seara asta?
Stu. Sună mai mult a mâncare (stu=tocăniță) decât a nume, serios.
Este un nume. E diminutivul de la Stuart.
- Serios? - Da. E un client de-al meu. Și prieten.
- Mi-a fost prieten. Mi-e prieten. - Ce-ți este?
- Nu știu ce se-ntâmplă. - Cum adică, dragă?
- Nu-i așa că arată trăsnet? - Așa și-așa, dragă.
Dacă-ți plac cei chipeși și zdraveni.
Personal, îi prefer pe cei scunzi, păroși și amuzanți.
Vrea să ieșim să bem ceva.
- Cred că nu-i nici un pericol. Ce credeți? - În nici un caz, dragă.
- Intențiile lor sunt întotdeauna altele. - E mai mult o întâlnire de afaceri.
Vom bea niște sifon și ne vom uita peste mostrele de tapet.
Dragă Miranda. Trezește-te la realitate, dragă.
Nu vezi dorința fizică din ochii acestui bărbat?
E mult prea curând, dragă. Realmente prea curând.
Trebuie să lași să treacă divorțul.
Lasă-ți așternuturile să se răcorească înainte să aduci pe altcineva în patul tău. Bine?
Doamnă Doubtfire, pot să vă-ntreb ceva?
Bineînțeles, dragă.
Cât timp a trecut până când... după ce a murit... domnul Doubtfire...
Winston.
...ați simțit iar dorința...
Niciodată.
Niciodată de-atunci.
Odată ce tatăl copiilor tăi dispare din peisaj,
singura soluție este celibatul pe viață.
- Celibatul? - Da.
Și dacă-l încalci, Dumnezeu să te ierte.
Mult noroc.
Mulțumesc.
"Preponderență."
Bravo. "A discrimina."
Foarte bine. Scuză-mă, dragă. Chemarea naturii.
Verifică astea. Vin imediat înapoi.
- Of, Doamne. - Of, Doamne!
- Of, Dumnezeule! - Chris! Stai puțin!
Lydia! Cheamă poliția!
- Trebuie să sunăm imediat la 911! - De ce?
Doamna Doubtfire. Ea este un el!
Poftim?!
- Este jumătate bărbat, jumătate femeie! - Poftim?!
- Liniștiți-vă cu toții. - Nu te mișca! Altfel o iei!
- În boașe! - Da!
- Are așa ceva? - Are de toate.
Gata. Ascultați-mă.
Nu sunt... cine credeți voi că sunt.
- Să mori tu?! - Ai grijă cum vorbești, tinere!
Of, Dumnezeule.
- Tati? - Da.
- Tati? - Da, scumpo.
Sper că nu-ți place să porți hainele astea, nu?
Ei bine, unele din ele sunt chiar confortabile... Nu!
Sunt o adevărată pacoste. Nu este un mod de viață. E doar un serviciu.
Nu frecventez, după orele de program, nici un bar de vârstnici sau alte chestii din astea.
E singurul mod în care vă pot vedea zilnic.
- Cine a făcut asta? - Unchiul Frank și mătușa Jack.
Ești chiar tu.
Da.
E doar o mască. Și ăsta este un costum de corp. Nu mi-am făcut nici o operație estetică.
- E bună. - Da.
Bună.
- Iartă-mă că te-am speriat. Vino-ncoace, Chris. - Nu. Nu, e-n regulă.
Am înțeles. Doar că... nu vreau să te îmbrățișez.
- Cel puțin deocamdată. - E marfă. Chestie de băieți.
Da.
Acum că știți, să nu-i spuneți mamei, bine?
Pentru că dacă află, o să vă mai pot vedea doar de după un ecran de plastic. Bine?
Și nici lui Nattie, pentru că m-ar da de gol.
Deci va trebuie să-mi promiteți că rămâne între noi. Ne-am înțeles?
- Promiteți? - Da.
E-n regulă.
E-n regulă? E micul nostru secret.
Majoritatea dinozaurilor erau erbivori.
Dar Tyrannosaurus Rex
era carnivor.
Erau reptilienii, precum acest Saurischia,
și pterosaurii, precum
acest Ornithischia.
Acum, vom călători
acolo unde n-a mai fost nici o ființă umană.
O, nu.
Care este dinozaurul aici?
- Cred că cel din mijloc. - Nu, greșit. Aceia au dispărut de mult cu toții.
Nu-mi vine să cred că-i mai chinuie pe copii cu așa ceva. Este o nebunie.
Ar trebuie să difuzeze un avertisment: Nu lucrați cu utilaje grele în timp ce vizionați acest program.
Este incredibil.
Tipul ăsta mă adormea și pe mine când eram copil. Este surprinzător.
Are căldura mazării congelate. Pe lângă el domnul Rogers pare un Mick Jagger. E o nebunie.
Ce idiot îl ține pe tipul ăsta pe ecran de mai bine de 25 de ani?
Eu.
Dumneavoastră?
Jonathan Lundy.
Jonathan Lundy, Directorul General, proprietarul?
Daniel Hillard, fostul dumneavoastră angajat.
Poate.
E amuzant.
Nu intenționam să fiu critic. Doar că...
- uneori am... - Critică cât vrei. Emisiunea este groaznică.
O să-l scot din program. Strică întreaga grilă de programe de după-amiază. E ca și anulat.
Știți ce-ar trebui să faceți?
S-o luați complet de la capăt. Adăugați-i... eventual un număr muzical.
- Imaginați-vă un mic Tyrannosaurus Rex apărând... - Hillard, mișcă-ți fundul la camion.
Transportul ăsta trebuie să prindă avionul de L.A. de la ora șase.
Tone, dânsul este domnul Lundy.
- Știe cine sunt. - Mda.
Vi s-a întâmplat vreodată să vă doriți să vă opriți filmul vieții la un singur cadru,
să vă uitați la el și să spuneți "Asta nu este viața mea"?
Miranda. Ce-i cu tine așa devreme acasă, dragă?
Am avut o întâlnire. Mulțumesc!
Cu asistenta socială a tribunalului, doamna Sellner.
- Este incredibil. - Ce anume, dragă?
Mi-a spus că Daniel locuiește cu o femeie care pretinde că este sora lui!
- I-am spus Doamnei Sellner că Daniel nu are nici o soră. - Poate Doamna Sellner s-a înșelat.
Este doar un asistent social, dragă. Ce naiba!
Și-apoi, cum să te-nlocuiască?
Și așa de repede. Să fim serioși!
Se pare că este mult mai bătrână ca el și foarte urâtă.
Serios?
Doamnă Doubtfire.
- Da? - Dumneavoastră și domnul Doubtfire vreodată...
- Trebuie să fi avut și dvs. probleme. - Bineînțeles, dragă. Ce căsătorie nu are și probleme?
Dar întotdeauna am spus: momentele rele se uită,
iar cele bune îți rămân singure în memorie.
- Da. Scuzați-mă. - Nici o problemă.
Carnea asta rece mi-aduce aminte de Winston. Dumnezeu să-l odihnească.
Când a... decedat?
Acum opt ani, dragă. Se fac opt ani în Noiembrie.
Cum s-a întâmplat?
- Îi cam plăcea băutura. - Ah.
- Băutura l-a omorât. - Ce îngrozitor.
- Era alcoolic? - Nu. L-a călcat un camion ce transporta bere Guinness.
Deci băutura l-a ucis literalmente.
- Ce tragedie! - Da.
Dar a fost un om bun, să știi.
Un sfânt.
Și în pofida multiplelor lui defecte, dragă,
continui să spun: Mai bine un soț cu defecte decât fără soț.
- Cine mai are nevoie de soț când vă am pe dumneavoastră? - Sper că nu vorbești serios, dragă!?
- Păi... - Ești drăguță!
Nu vă puteți imagina ce-nseamnă să fii căsătorită cu Daniel.
Povestește-mi, dragă. Ce este atât de îngrozitor la omul cu care ai trăit 14 ani?
Păi, la început totul era bine.
Era atât de... romantic.
- Atât de pasional. - Serios?
Pare să fi fost un adevărat armăsar, dragă.
Sper să nu mă consideri nepoliticoasă, dar...
cum era la... știi tu... pe o scară de la 1 la 10?
Păi... partea asta a fost întotdeauna...
Bine.
Doar bine?
Cred că a fost un Casanova pe lângă bătrânul meu Winston.
- Care era problema cu Winston? - Of, dragă.
Concepția lui Winston despre preludiu era "Effie, stimulează-te singură."
La Daniel m-am îndrăgostit de energia și spontaneitatea lui.
Serios?
Toți ceilalți pe care-i cunoșteam erau așa de organizați, planificați.
Așa de... ca mine, bănuiesc.
Dar Daniel era atât de minunat de diferit. Și amuzant. Întotdeauna mă făcea să râd.
Întotdeauna am spus: Râsul este cheia unei căsnicii solide.
Dar după câțiva ani, totul, pur și simplu a încetat să mai fie amuzant.
- De ce? - Eu munceam tot timpul.
Iar el era mereu între două servicii. Abia îmi mai vedeam copiii.
Dacă veneam acasă mai devreme ca să stau cu ei, fie se-ntâmpla ceva rău...
fie casa era răvășită iar eu trebuia s-o curăț...
El n-a știut niciodată, dar nopți în șir... plângeam până adormeam.
Serios?
Adevărul este că nu mă plăceam cum eram când eram cu el.
Mă transformam într-o persoană oribilă.
N-am vrut să fiu o astfel de mamă pentru copiii mei.
Când nu sunt cu Daniel, sunt o persoană mai bună.
Și... sunt sigură că și el este o persoană mai bună când nu este cu mine.
Niciodată n-ai...
Adică... lui i-ai spus vreodată toate astea, dragă?
Lui Daniel nu-i plăcea niciodată să vorbească serios.
Credeam că Daniel poate face orice. Cu excepția de a fi serios.
Dar eram eu serioasă pentru toată lumea.
- Ce grozav! - Ce elegant este!
Pun pariu că este un loc foarte exclusivist. Probabil ai nevoie de referințe doar ca să intri în piscină.
- Uluitor! - Nattie.
Priviți! Toate trupurile existente în natură.
- Lydie... - Uite-l pe Stu!
Unde? Pe trambulină.
Ce exemplar splendid!
Uite, Nattie. Asta se cheamă liposucțiune.
Sper că era protejat, la viteza cu care a lovit apa.
- Să mergem să-l salutăm. - Să mergem neapărat.
- A fost fantastic. - Splendid.
- Bună! Arăți minunat! - Bună.
Ce mă bucur că ați venit.
- După cum arăți, apa e cam rece! - Da, păi...
Burta ta este altfel decât a lui tati.
Nattie! Nu toată lumea are preparator fizic.
- V-ați adus costumele de baie? Mergem să ne bălăcim? - Ar fi minunat!
- Bravo! Și dvs., doamnă Doubtfire? - O, șmechere!
Nu este destulă piele pe aici ca să-ți desfeți ochii?
- Haideți, doamnă Doubtfire. Nu fiți rușinoasă. - Nu, drăguță. Balenele sunt în afara legii.
- Am reedita povestea Titanicului. - Haideți, doamnă Doubtfire.
O, nu. Duceți-vă voi. Lăsați-mă pe mine aici. Am să stau să mă pârlesc la soare.
Nu poți face insolație de două ori în același an.
Bine. Atunci, să mergem, copii. E timpul să înotăm.
- Duceți-vă, dragilor. O să fiu bine. - Azi vă fac cinste, doamnă Doubtfire.
- Orice doriți, treceți în contul meu. - Mulțumesc, drăguță.
Dacă mă mai atingi vreodată, te înec, ticălosule.
O să stau aici să mă uit cum te dai la familia mea.
Of, Doamne. Ce fac eu aici? Asta e mai mult decât o obsesie.
- Totul e-n ordine, doamnă? - Fan-dracului de-tastic.
- Îmi mai dai încă unul? - Sigur.
Minunat.
Sifon cu lămâie, vă rog.
- Din partea mea. - Nu, mulțumesc.
Patru ceai cu gheață, Todd.
Și, ale cui sunt odraslele?
Ale Mirandei Hillard.
- Miranda Hillard? - Tipa cu care sunt acum.
Nu mă-nnebuni? Tu? Cel care nu vrea copii?
Tu, care nu vroiai să ai de-a face cu copiii? Tu, care nici nu te întâlneai cu o femeie care avea copii.
Oamenii se mai schimbă, Ron.
Am aproape 40 de ani. Nu vreau să-mi petrec restul zilelor de unul singur.
Dar ea are un "bagaj" impresionant. Trei copii.
Trei copii minunați, după care sunt înnebunit. Mai ales după cea mică, Natalie. Uită-te la ea.
E o dulceață.
Dumnezeu știe câtă nevoie au în acest moment de un tată stabil.
- Ce-i cu tatăl natural? - Ce să-ți spun? Tipul e un ratat. Mai vorbim.
Ratat? Nu zău!?
Domnule!
L-am văzut! Un tip furios de la bucătărie. Nu i-ai dat bacșiș?
Teroristul! Dispar ca prin farmec.
Îl prind eu, domnule. Nu-ți face griji.
A meritat să prăpădesc o lămâie.
Ratat.
La ce te holbezi așa?
Salut, dragi băieți și fete.
Astăzi vom vorbi despre dinozauri.
Și-acum iată-l pe... Rege!
Este o cină festivă. Salut! Tu de unde ești? Tu vei fi prânzul meu.
Mulțumesc foarte mult. Mulțumesc! E-n regulă!
Doamnelor și domnilor, bateți din gheare!
Iată-l și pe... James Browntosaurus!
"Mănânc lemn"
"Și e gustos"
"Fără carne, picior mare"
"Mănânc lemn"
Trebuie să fac ceva cu mine! Nu mai pot continua așa! Sunt pe cale de dispariție!
Mulțumesc, James. Dar în acest moment... e ora de Rap a Răpitorului!
"Sunt un prădător, fac și eu ce pot"
"Trebuie să mănânc totul până nu apare omul"
"Yo, yo, iată-mă, acum sunt îngropat în sol"
"dar o să mă-ntorc eu sub formă de petrol"
De-a dreptul impresionant, domnule Hillard!
- Nu știam că mai este pe-aici cineva. - Eu eram. A fost amuzant.
- Vă mulțumesc. - Cred că le-ar place copiilor.
- S-ar amuza și în același timp ar și învăța ceva. - Cam asta este teoria mea.
Nu trebuie să dai în mintea lor, trebuie doar să te joci cu ei.
- Știi ce, aș vrea să aud și alte idei de-ale tale. - Idei de-ale mele?
- Ce-ai zice să le discutăm la o cină? - Bine.
Vinerea viitoare. Restaurantul Bridges. La șapte fix.
Voi fi acolo.
Asta-i prima noastră masă gătită în casă. Sunt casnic acum, nu?
- A fost minunat, tati. - Mai vrei spaghete?
- Nu, sunt sătul. - Pâine cu usturoi? E făcută de mine.
De fapt, n-am făcut-o eu. Eu am copt-o și am tăiat-o felii.
E-n regulă, tati. Mulțumesc.
Casa arată grozav. Mâncarea este minunată.
Sunt foarte mândră de tine.
Da. Și eu.
Și eu.
Mă-ntorc imediat.
- Mulțumesc că ai ciocănit. - Da.
Ia te uită!
Văd că ai adus pe cineva să-ți facă curat.
Nu.
- Salut, gașcă. - Salut, mami.
- Sunt gata? - Nu. Încă n-au mâncat desertul.
- Ai gătit? - Da. Gătesc, coc, cos.
Fac un curs Amish la domiciliu.
- Sunt impresionată. - Serios?
Acordă-mi o șansă. Bine? Lasă-mă să-i iau eu de la școală.
- Nu pot renunța la doamna Doubtfire. E fantastică. - De ce nu poți?
Este cel mai bun lucru care ni s-a întâmplat vreodată.
Copiii merg mai bine cu școala. Chris trece toate testele.
Am început să vin mai devreme acasă doar ca să fiu cu ei. O ducem nemaipomenit.
Pare să fie o femeie extraordinară. Prea bună ca să fie adevărată.
Chiar este nemaipomenită.
- Mie-mi place mai mult cea neagră. - Și mie la fel.
Nu sunt sigură. De fapt... doamnă Doubtfire!
- Da? - Avem nevoie de-o a doua opinie feminină.
Eu sunt exact ce aveți nevoie.
- Care din ele? - Care este ocazia?
Ziua mea de naștere.
Stu m-a invitat la cină.
Nici una din ele.
Amândouă sunt prea îndrăznețe, dragă. Parcă ar fi de cocotă.
Roșu este culoarea tradițională a profesionistelor.
Iar cea neagră este mult prea scurtă. Sper că te-ai depilat.
Amândouă sugerează că ești ușuratică.
La prima întâlnire trebuie să pari inaccesibilă.
De ce să cumperi vaca când poți avea laptele gratis?
Nu, hai să căutăm ceva mai potrivit cu vârsta ta.
Ceva mai puțin strident.
Ia să vedem.
Ce zici de sarafanul ăsta minunat? Elegant, de bun-gust...
Nu ești de aceeași părere?
Dar este și veche. Am purtat-o în 1976, la înmormântarea mătușii mele.
Lucrurile clasice nu se trec, drag. Cred că e momentul s-o reactualizezi.
Cred că ar trebui să-i întrebăm pe copii. Voi ce părere aveți?
- Mie-mi place cea neagră și scurtă. - Da. Este cea mai mișto.
Ai văzut? Sunt de acord.
Cum vrei tu. Mi-ai cerut opinia ca să nu ții cont de ea.
- N-am să fiu eu responsabilă pentru virtutea ta. - O să fiți acolo să mă protejați.
- Stu a invitat și copiii și pe dvs. - Ce frumos! O familie fericită.
N-aș lipsi de la așa ceva nici în ruptul capului! Va fi o distracție pe cinste!
- Ce mă bucur. - Și când va fi seara asta încântătoare?
Vineri seară, la ora șapte.
- Vinerea asta, la șapte? - Da. La restaurantul meu preferat: Bridges.
- Bridges? - Da.
- Vinerea asta, la șapte. - Bridges.
Scuze.
- La Bridges? - Da! La Bridges.
- Bridges, restaurantul? - Vinerea asta, la șapte.
- Nu pot. E seara de bingo, dragă. - Renunțați la bingo.
Nu pot, dragă. E rândul meu să extrag bilele.
- Hai veniți cu noi. - Nu-mi cere asta, dragă.
Nu pot să-mi sărbătoresc ziua de naștere fără dumneavoastră.
E foarte important să fiți cu noi. Faceți parte din familie.
Nu-mi pot sărbători ziua de naștere fără dumneavoastră. Ar însemna foarte mult pentru mine și pentru copiii.
Vă rog, promiteți-ne că veniți cu noi, doamnă Doubtfire. Trebuie să veniți cu noi.
Cine-i poate rezista?
- Promit. - Vă mulțumesc!
Eu îți mulțumesc, dragă.
- Sunteți bine? - Da.
Să vedem... Nimic.
- Dar în Mai? - Nici.
Nu-i bine deloc.
Îmi pare rău. Domnul Lundy are agenda plină pe următoarele două luni.
- Mă pot întâlni oricând și oriunde. - Îmi pare rău. Nu am cum să vă ajut.
Vă rog. N-o pot anula. Am o imensă oportunitate.
Ascultați-mi sfatul: n-o anulați.
Mulțumesc.
- Haide, Nattie. - Bună, iubito!
- N-ar trebui să-ți acoperi umerii? - Nu! Mi-e bine.
- Bună seara, domnule Lundy. - Bună seara.
Of, Doamne. Să-i dăm drumul.
- Doamnă Doubtfire, arătați minunat. - Mulțumesc.
Haideți. Sper că vă este foame.
- Bună seara, domnule Lundy. - Mă-ntâlnesc cu cineva. A venit?
Nu, îmi pare rău. Încă n-a sosit.
Vă putem conduce la masă. Fumători sau nefumători?
Nefumători, vă rog.
- O să vă conducă Tanya. Masa nr. 15. - Pe aici, vă rog.
- Avem o rezervare pe numele Dunmeyer. - Da, domnule.
- Fumători sau nefumători? - Nefumători.
- Fumători! - Doamnă Doubtfire, dar dvs. nu fumați.
Nu, nu fumez. Dar am fumat.
Mi-am dat seama că cea mai bună metodă să mă las de fumat este să stau pe lângă fumători.
Trebuie ca din când în când să inhalez niște nicotină ca să mă întărească.
Și știu că ești domnul Sănătate. Îți mulțumesc că te sacrifici pentru mine.
- Fumători. - Am înțeles. Masa nr. 39.
- Urmați-mă, vă rog. - 39! Chiar vârsta mea! Ești un sfânt.
Mulțumesc mult că-i faci pe plac unei bătrâne.
- E deja supărat. - Doamnă Doubtfire?
- Veniți? - Mi s-a părut că-l văd pe Clint Eastwood.
Mi-ar face ziua perfectă! E așa un bărbat bine.
Mă scuzați, dragilor. Trebuie să mă duc la garderobă.
- Dar vi le pot lua eu. - Nu, te rog. Sunt perfect capabilă și eu să...
Mulțumesc, dragă. Poftim.
- Și geanta dvs., doamnă. - Ia mâna!
Îmi pare rău, dragă. Am medicamentele înauntru.
- Trebuie să mă duc să mi le iau. - Avem apă aici, la masă.
Nu se pot lua pe cale orală, dragă. Mă-ntorc imediat.
- Doriți ceva de băut? - O, da. Un Chardonnay.
Îmi plac cele ușoare și cu buchet.
- Alo. Restaurantul Bridges. Cu ce vă pot ajuta? - Mă numesc Daniel Hillard.
Domnul Lundy mă așteaptă la cină. Sunteți amabil să-i comunicați că sunt prins în trafic și voi întârzia puțin?
- Îi voi transmite personal mesajul dumneavoastră, domnule. - Mulțumesc.
Of, Stu!
Sper să-ți placă.
Este splendid! Îți mulțumesc!
Am pierdut ceva?
Da. Uitați-vă. Acesta este cadoul lui Stu cu ocazia zilei mele de naștere.
- Nu-i așa că este splendid? - Este autentic?
Este foarte autentic, doamnă Doubtfire.
Poți hrăni o țară mică cu el. E-așa de drăguț. Așa decadent.
Mami, trebuie să merg undeva.
- Doamnă Doubtfire, o duceți dvs? - Nu. Vreau cu tine.
- Vrea cu tine, dragă. - Mă-ntorc imediat.
Bine.
Mda, păi...
Copii, ia uitați ce de deserturi au pe platourile alea.
Ia duceți-vă acolo, alegeți-vă ce vreți ca să vi le pună deoparte.
- Ne-ntoarcem imediat. - Bine.
I-ai luat o podoabă impresionantă.
Mulțumesc. Mulțumesc.
Când un bărbat face așa un cadou, vrea mai mult decât inima ei, nu?
Un fel de avans, nu?
- Poftim? - Știi tu, dragă. Să scufunzi submarinul?
Să ascunzi nevăstuica?
Puțin hâța-hâța?
- Puțin de Jack Înfierbântatul? Mambo la orizontală? - Doamnă Doubtfire...
Dansul oaselor, nu? Decalotare? Balonaș?
Puțin de cunnilingvistică?
- Doamnă Doubtfire, vă rog. - Sunt prea explicită? Scuze.
- Sper că ești gata pentru competiție. - Poftim?
Are ditamai scula electrică în dormitor, dragă. E "ciocanul pneumatic" personal.
Când îl folosește, se sting becurile din casă. Ca-n filmele cu pușcăriași.
Mă mir că nu și-a ciobit dinții.
Sper că ai destul sos cocktail.
Are niște crabi. Și nu mă refer la cei marini.
Sunt prea directă, nu-i așa?
Să mă ierți.
Din cauza vinului. Of, Doamne!
Mă-ntorc într-o secundă. Bine? Am rezervorul mic.
- Doamnă Doubtfire! - Ce-i?!
- Aceea este toaleta bărbaților. - Nu se poate! Așa-i!
Îmi trebuie alți ochelari, dragă. Scuze!
Alo!
Iisuse! Dumnezeule!
- Scuzați-mă. Îmi dați un meniu? - Bineînțeles.
- Și cum este Franța? - Foarte frumoasă.
Mulțumesc.
- Domnule Lundy. - Salut.
- Scuze de întârziere. Ați primit mesajul meu? - Da. Stai jos.
- Ce zici de ceva de băut? - Sigur că da. Vreau și eu același lucru.
Un Chivas dublu cu gheață.
Adu-i două ca să recupereze.
- Băutor de Scotch, nu? Exact genul meu! - Domnilor, porniți motoarele.
- E toată lumea gata să comande? - Da, cred că da. Spuneți, copii.
N-o așteptăm și pe doamna Doubtfire?
Ba da.
- Cum merge? Mai doriți? - Nu, nu.
Ba da.
Acuma...
ce poți face ca să mărim audiența emisiunilor de copii?
Pe scurt: nu-i trata pe copii de sus. Sunt doar niște oameni mai mici.
E nevoie de emisiuni cu personalitate. Și amuzante. Dacă ție-ți place, le place și lor.
- Asta mă și interesează. - Bingo!
Mă-ntreb ce e cu doamna Doubtfire.
- Putem s-o intercalăm cu știrile. - Mă scuzați o clipă?
Dar...
- Vă pot ajuta, doamnă? - Da, dragă. Îți mulțumesc.
- Of, Dumnezeule! - Îmi cer scuze! Eu sunt de vină.
- Mă iertați. Scuze. - Sunt în regulă. Gata.
Mulțumesc. Ia să vedem!
- Pot să vă iau comanda, doamnă? - O, da.
Ia să vedem. Aș dori somon.
- Și dvs., domnule? - Eu vreau o jambalaya.
- Dar să nu fie picantă. Sunt alergic la piper. - Nici o problemă, domnule.
Mulțumesc. Noroc și sănătate!
Of, Dumnezeule.
Îmi cer scuze. Numai puțin.
Carpe dentum - prinde dinții.
Să v-ajut.
Cu lingura. Ce isteț. Așteaptă. I-am prins.
Așteaptă. Așa.. Să facem un clește.
Din ambele părți... amândoi odată... în sus.
Mulțumesc. Iată-i.
Scuturăm, cum fac câinii.
Scuze. Iartă-mă.
- Nu-i nimic. - Scuze pentru stropeală.
Mă-ntorc imediat. Va trebui să-i pun la loc cu puțin adeziv.
- Fii drăguț și spune-le să-mi paseze somonul. - Să paseze somonul.
Mulțumesc. Scuze pentru tot.
Dincolo.
N-am știut că mai e cineva înăuntru. Scuze.
La dracu'! Iată-l.
Scuze.
Unde dracu' ai fost? Ți-am comandat încă un Scotch.
Bravo!
Daniel?
Miroși a parfum de femei?
Da.
Ai ruj pe buze?
Da.
De ce?
- S-a luat. - De la cine?
De la o fostă iubită. E chelneriță.
- Chelneriță? Aici? - Da.
În drum spre toaletă... Nu-și mai lua mâinile de pe mine.
- Craiule! - Șmechere!
Am limuzina afară. Iubita ta are vreo iubită?
- Hei, trăim în anii '90. - Nu, nu! Vroiam să întreb...
dacă n-are și pentru mine vreo iubită?
- Du-te și întreab-o. - Mă duc s-o întreb.
Hai, du-te. Adu-le aici pe amândouă!
Hei, Dan!
Comanda mea pentru masa 39!
- Relaxează-te. E gata într-un minut. - Mulțumesc! Minunat.
39.
Masa 39!
Jambalaya fierbinte!
- Vă pot ajuta, doamnă? - Scuze pentru întârziere.
Dar după atâtea Scotch-uri am urinat cât un cal.
- Daniel? - Da.
Pentru numele lui Dumnezeu, de ce ești îmbrăcat ca o femeie?
Of, drace.
Ei bine...
ți-o prezint pe gazda noului tău show.
Gazda?
Euphegenia Doubtfire, dragă. Specializată în educarea și amuzarea copiilor.
Surpriză!
Mulțumesc foarte mult.
- Arată foarte bine. - Unde este doamna Doubtfire?
Sper că scumpa doamnă este bine.
- Începem? - Da. Să începem. Să nu se răcească.
Explică-mi de ce doamna Doubtfire ar fi o gazdă bună?
Sunt o bunicuță sofisticată care poate dansa hip-hop, bebop, până pici,
și, yo, yo, fac și-o ceașcă de cacao la pitici.
Stu?
Se îneacă! Se îneacă!
Ajutați-ne! Să ne-ajute cineva! Se îneacă! Ajutați-ne!
Of, Doamne! Of, Doamne!
- Omul ăsta se îneacă! Sunați la 911! - O, nu. L-am omorât pe ticălos.
- Doamnă Doubtfire! Ajutați-ne! Se îneacă! - Au sosit ajutoarele, dragă!
- Doamnă Doubtfire! - Au sosit ajutoarele!
- Doamnă Doubtfire, se îneacă! - Ține-te bine, drăguță.
Încă o dată, drăguță. Ajută-mă și tu!
Hai odată!
Mi-e mai bine.
- Ți-e mai bine? - Da.
Cât pe-aci să te pierdem.
- Tată.
Tati?
Da, dulceață. Eu sunt.
La Mulți Ani.
Daniel...
Daniel! Of, Dumnezeule!
Of, Dumnezeule!
În tot timpul ăsta...
- În tot timpul ăsta?! - Îmi pare rău, Miranda. Te rog!
Să taci din gură! Nu m-atinge!
Trebuie să mergem. Trebuie să plecăm acum. Eu trebuie să plec!
Trebuie să plecăm acum. Eu trebuie să plec! Plecăm.
- Duceți-vă, copii. - Îmi pare rău, tată.
Pa.
Scuze pentru piper. Eram...
La ce vă tot uitați? Spectacolul s-a terminat.
Domnișoară Robeson, mai aveți ceva de adăugat ca încheiere?
N-am de adăugat nimic, domnule judecător.
Domnule Hillard, de vreme ce vă reprezentați singur,
aveți dreptul acum la o pledoarie finală.
Domnule judecător, în ultimele două luni, mi-am găsit o locuință, am reamenajat-o
și am transformat-o într-un "mediu propice pentru copii", așa cum ați cerut.
De asemenea, lucrez ca expediționer. Astfel, cred că am îndeplinit cerințele pe care le-ați impus.
Și înainte de termen.
În ceea ce privește comportamentul meu,
nu pot pleda decât pentru nebunie.
Pentru că, din momentul când s-au născut copiii mei,
din primul moment când i-am văzut, am devenit nebun după ei.
Cum i-am luat în brațe, am fost vrăjit.
Sunt dependent de copiii mei, Domnule.
Îi iubesc din toată inima.
Și ideea de a-mi spune cineva că nu-i mai pot vedea în fiecare zi...
e ca și cum n-aș mai avea aer.
Fără aer nu pot trăi, deci nu pot trăi fără ei.
Ascultați-mă, aș face orice. Eu vreau doar să fiu cu ei. Am nevoie de asta, Domnule.
Avem o istorie împreună.
Iar eu... Ei sunt totul pentru mine. Și ei au nevoie de mine la fel de mult cum am eu nevoie de ei.
Așa că, vă rog,
nu-mi luați copiii de lângă mine.
Mulțumesc.
Domnule Hillard...
Ați reușit să păcăliți o mulțime de oameni că sunteți o femeie de 60 de ani.
Ceea ce nu este prea ușor.
Iar discursul dumneavoastră pare să fi fost foarte sincer și din inimă.
Dar am convingerea că a fost o strălucită performanță a unui actor foarte talentat. Nimic mai mult.
- Nu. Nu este adevărat. - Adevărul este, domnule Hillard,
că stilul dumneavoastră de viață, din ultimele două luni, n-a fost tocmai ortodox.
Și refuz să mai expun trei copii inocenți
comportamentului dumneavoastră bizar și posibil periculos.
Curtea decide să acorde doamnei Hillard custodia completă a copiilor.
Of, Doamne, nu.
Veți putea vizita copiii, sub supraveghere, în fiecare Sâmbătă.
Sub supraveghere, Domnule?
Un asistent al Curții vă va asista în timpul vizitelor.
Vă sugerez să efectuați un control psihologic și eventual un tratament.
Vom reexamina cazul peste un an.
Mulțumesc. Ședința s-a terminat, Curtea se retrage.
Nu spăl rufe. Nu spăl geamuri. Nu aspir covoarele.
Nu spăl în baie. Și nu spăl scutece.
Copiii mei au învățat de mult să meargă la oliță.
Mă rog. Nu spăl vasele. Nu curăț la subsol.
Nu gătesc. Nu le citesc.
Bine. Am reținut numărul dumneavoastră de telefon. Vă mulțumesc că ați venit.
- Vă sunăm noi. - Mulțumesc.
Să vă conduc.
Da, pe-aici. Poftiți...
Laura, transportul ăsta a întârziat de trei ori.
Da, dar...
Laura, n-am să mai aștept încă șase luni pentru el.
Așa să faci, apoi sună-mă înapoi.
Copii, vă rog, nu mai fiți așa triști.
Totul se va rezolva.
- Mi-e dor de spaghetele ei. - Și de glumele ei.
Mie mi-e dor de poveștile ei.
Nu vă faceți griji. O să găsim pe altcineva. Există o groază de oameni.
Dar nu ca ea.
De acord. Recunosc că totul era mult mai frumos când ea era cu noi.
Casa era așa de caldă și plăcută, paturile erau întotdeauna făcute, iar cina era...
"EA" nu există! Să încetăm să mai vorbim despre "EA" ca despre o persoană reală.
Bună, dragii mei!
Emisiunea noastră are astăzi o ediție minunată.
Îl avem cu noi pe domnul Van Zandt de la Sierra Club,
care ne va vorbi despre niște animale pe cale de dispariție.
- Știți ce-nseamnă asta, păpușeii mei? - Ai strigat după "păpușă"?
Ia te uită! E Kovacs! Bine ai venit, Kovacs!
Salut, copii. Ați spus "pe cale de dispariție"? Nu vă pute aiurea?
Și nu pentru că miroase urât. "Pe cale de dispariție" înseamnă că
nu mai există decât câteva exemplare dintr-o anumită specie de animale.
- Of, Doamne. - Nu te înfurie puțin acest lucru?
- Foarte tare! - Povestește-le despre asta.
Sunt foarte furios! Și știți de ce?
Pentru că următorii sunt cimpanzeii! Sunt din ce în ce mai puțini cimpanzei...
Nu te înfurie că oamenii joacă rolurile tale prin filme?
O! "Planeta Maimuțelor": cine primește rolul? Roddy McDowall! Aș fi mult mai bun decât el!
- Și decât Charlton Heston! - Până și zdrențele tale arată mai bine.
Poți zbura până în Persia cu zdrențele astea.
- Să le spunem unde mergem noi mâine? - Da. Precis vor să afle.
Mâine, dragi copii, vom face o călătorie minunată.
Dar nu trebuie să vă faceți nici un bagaj pentru că vom călători cu mintea.
Mergem peste Atlantic în Anglia, de unde sunt eu.
- Ești din Anglia? - Da. Și este o țară minunată.
- Știi ceva despre Anglia? - Știu doar că este o insulă.
Așa este, dragă. Este o insulă. Una splendidă.
- Au regină și familie regală. - Ca la un joc de poker!
- Este casă întreagă (full). - Unele cărți nu mai dorm în "pachet"(casă).
Datorită telefoniei mobile.
Știi ce limbă se vorbește în Anglia?
- Pakistaneza? - E-adevărat că în multe magazine se vorbește pakistaneza.
Dar vom discuta despre asta mâine, dragi fetițe și băieți.
- Îmi datorezi un pupic, Kovacs. - O să-ți dau doi.
- Foarte bine, dragă. - Uite unul pe obraz.
- Și uite și-o mușcătură de maimuță! - Maimuță șmecheră ce ești!
Ei, asta a fost totul pentru astăzi. Pa-Pa.
Stop!
Cu asta am terminat, oameni buni! Mulțumesc foarte mult.
Am dat lovitura! Numărul 1 pe zona noastră de timp!
Da! Au început să sune din Detroit, Cleveland, Chicago, Los Angeles...
- Toți vor să se asocieze. - Hollywood!
Daniel?
Da?
- Miranda. - Putem vorbi?
Da.
Vin imediat. Așteaptă-mă aici.
Bine-ai venit în casa Euphegeniei.
E cam curent în ea dar... știi... este plăcut.
Ce pot face pentru tine?
În primul rând, felicitări pentru emisiune.
Merci. Ar trebui să vezi când mă îmbrac.
Noi am... Copiii...
Noi am urmărit zilnic emisiunea.
E bine să știu că mă văd zilnic.
Uite ce-i, Daniel. Știu că va mai trece ceva timp până o să uităm toate certurile și
toate lucrurile oribile pe care ni le-am spus.
E... e așa de greu.
Mai știu că, într-un fel sau altul, vom trece amândoi peste asta.
Dar copiii...
Nu vreau ca ei să sufere.
Și ce vrei să fac eu?
Vrei să pretind că totul este în regulă? Să afișez o față fericită? Să zâmbesc?
Doamne, Miranda. Ai luat copiii de lângă mine.
Acum nu-i pot vedea decât sub supraveghere.
O străină mă păzește când sunt cu ei de parcă aș fi cine știe ce anormal.
Dacă încerc să-i îmbrățișez, se întreabă de ce. Ai idee cum este?
Tu ai stat în sala de judecată și l-ai lăsat pe judecător să emită sentința aia mizerabilă.
- Eram furioasă. - Of, Doamne.
- M-ai rănit! - Tu mi-ai smuls inima din piept!
M-ai mințit... Știi ce? Nu mai vreau să fac asta.
Nu mai vreau să mai aud "cine ce și cui a făcut".
De-atunci încoace am tot încercat să înțeleg.
Și singurul lucru pe care-l știu din toată inima este faptul că copiii noștri erau mai fericiți
când doamna Doubtfire făcea parte din viața lor.
Da?
Ea... a scos tot ce era mai bun în ei.
- Ea a scos tot ce era mai bun în tine. - Și în tine.
Le este teribil de dor de ea.
- Ce vrei să spui? - Daniel, copiii au nevoie de tine.
Și eu am nevoie de ei.
Ei, mâine îl vom avea invitat pe Frank, care este make-up artist.
Bate cineva zdravăn la ușă.
Cine să fie? Avem timp să-l primim?
Domnul Sprinkles, dragi fetițe și băieți!
Bună! Ce ai pentru mine astăzi?
Doamnă Doubtfire, o scrisoare de la Katie...
Este noua bonă.
Haideți, copii! Ridicați-vă! Haideți!
Veniți.
Totul va fi bine.
Chris, stai acolo. Toată lumea.
Tati!
Salut.
- Ce se-ntâmplă aici? - Am venit să vă iau.
Tatăl vostru vă va lua de la școală și va sta câteva ore cu voi în fiecare zi.
Adevărat?
Și hotărârea judecătorească? Toată chestia aia juridică.
- Întrebați-o pe mama voastră. - Am aranjat eu totul.
Gata cu vizitele sub supraveghere. Gata cu asistenții judecătorului.
- Doar noi? - Doar noi.
Du-te și adu-l pe domnul Urs.
- Duceți-vă și luați-vă lucrurile. Grăbiți-vă. - Bine.
- Nu vrei să intri? - O să aștept afară.
Bine.
Mulțumesc.
Ne mai vedem.
"Dragă doamnă Doubtfire - Acum două luni părinții mei au decis să se despartă."
"Acum ei locuiesc în case separate."
"Fratele meu Andrew spune că acum nu mai suntem o familie. E adevărat?"
"Mi-am pierdut familia?"
"E ceva ce aș putea face să-i împac pe părinții mei?"
"Cu sinceritate, Katie McCormick."
Draga mea Katie.
Știi, unii părinți se înțeleg mult mai bine atunci când nu mai locuiesc împreună.
Nu se mai ceartă tot timpul și chiar pot deveni persoane mai bune.
Mult mai buni ca mame și ca tați.
Și uneori se împacă...
iar alteori nu, dragă.
Și dacă nu se împacă,
nu te învinovăți tu.
Doar pentru că ei nu se mai iubesc nu-nseamnă că ei nu te iubesc.
Există tot felul de familii, Katie.
Unele familii au doar mamă, altele doar tată,
sau chiar două familii.
Unii copii locuiesc cu unchii sau mătușile lor.
Unii locuiesc cu bunicii, iar unii cu părinții lor adoptivi.
Unii locuiesc în case sau cartiere diferite
sau în zone diferite ale țării.
Nu se văd unii cu alții cu zilele, săptămânile, lunile sau chiar cu anii.
Dar dacă există dragoste, draga mea,
aceste legături nu pier.
Și vei purta mereu familia în inima ta.
Îți trimit toată dragostea mea, păpușă.
Vei fi bine.
Pa-Pa.